content: ​​
  Національна комісія зі стандартів державної вчасно виконала норму Закону України «Про засудження та заборону пропаганди російської імперської політики в Україні і деколонізацію топонімії» та із застосуванням методів лінгвістичного та історичного аналізів у відведений для неї строк, оприлюднила перелік назв сіл, селищ, міст, які не відповідають стандартам державної мови та надала рекомендації для кожної із сформованих у переліку підгруп: 
  І. Назви сіл, селищ, міст, які не відповідають правописним, словотвірним та словозмінним нормам української мови. 
  ІІ. Назви сіл, селищ, міст, які не відповідають лексичним нормам української мови, зокрема стосуються російської імперської політики (російської колоніальної політики).
  ІІІ. Назви сіл, селищ, міст, які можуть не відповідати лексичним нормам української мови, зокрема стосуватися російської імперської політики (російської колоніальної політики).
  Однак під впливом вирваних із контексту фрагментів рішення Комісії в українському інформаційному полі поширилася хвиля обурення і невдоволення: від повного несприйняття до повної підтримки. Хтось вимагав негайного перейменування певних населених пунктів, хтось – не чіпати нічого і не виходити за межі виправлення правописних помилок. На інформаційний шум звернули увагу і представники влади.
  30 червня 2023 року Національна комісія зі стандартів державної мови, щоб вгамувати пристрасті і повернути виконання вимог Закону в законодавче поле, а також із урахуванням листів Міністерства освіти і науки України, Українського інституту національної пам’яті, Уповноваженого із захисту української мови та депутатських звернень, внесла зміни у рішення № 230 та скоротила Перелік назв сіл, селищ і міст лише до тих найменувань, що потребують правописного виправлення або відтворення українською мовою.  
  Національна комісія зі стандартів державної мови вважає, що оприлюднений раніше Перелік був сформований відповідно до букви і духу Закону України «Про засудження та заборону пропаганди російської імперської політики в Україні і деколонізацію топонімії» та спонукав до діалогу, учасниками якого повинні були стати представники територіальних громад, науковці-філологи, історики, краєзнавці, а результатом якого мало стати позбавлення українського топонімного середовища наслідків колоніального минулого.
  Ми й надалі будемо відповідно до повноважень працювати над виправленням «спричинених багатовіковою асиміляційною політикою колонізаторів та окупантів деформацій національного мовно-культурного і мовно-інформаційного простору» та забезпечувати функціонування української мови для «збереження ідентичності української нації та зміцнення державної єдності України» (із ЗУ «Про забезпечення функціонування української мови як державної»).