content: Проміжні дискусії в американському парламенті щодо надання значної допомоги Україні, так само як і подібні періодичні дискусії в європейських політичних елітах, викликають захват у московських пропагандистів. Тому що вони (ru-пропагандисти) повертають собі… тимчасову надію на те, що не доведеться відповідати за злочин агресії. Що війна затягнеться, а там можна буде досидіти до чогось «компромісного». Що «не в них пропало» й тому можна продовжити геноцидити інший суверенний народ. 
  Готовність частини глобальних еліт ризикнути долею України, щоб не ухвалювати відповідальних рішень і залишити світ у старій політичній архітектурі (де є частково впливова РФ, що вже вмерла як глобальний гравець), підбадьорила російських ідеологів війни. 
  Останнім часом, до речі, було помітно, що риторика ворога від традиційного експансіоністського «КОЛИ ми переможемо» змістилася до панічного «ЯКЩО ми переможемо». Блокування допомоги Україні підняло російських монстрів пропаганди з могили. Тепер кремлівські телевізійні голови знову розмірковують, як найкраще покарати українців за прагнення до волі, скільки треба вбити цивільних, щоб зламати спротив. 
  Тому все просто: дискусії в демократичному світі – це дуже добре, але, коли має місце війна, треба конкретно дотискати ворога відповідними інструментами, треба чітко малювати для нього його обовʼязкове юридичне майбутнє. Так і буде врешті/решт. Але все ж таки бажано швидше прийняти єдине потрібне рішення: Україна має отримати все необхідне для того, щоб Росія відправилася на історичне переродження та покаяння…