content: Каждый мнит себя героем видя бой со стороны.
  Сразу це був для мене не простий вибор, стадія отріцанія може трохи затянулась.
  Судіть самі, я тут топлю за Росію і Русь матушку, кажу вісім – вони наші братушки, вони ніколи не нападуть. 
  Ну, тіпа, нахуя їм: землі, ресурсів, людей хватає, логічно ж.
  А воно он як вийшло, 
  підараси йобані
  , як фашисты 
  сука
  , ночью, без обьявлєнія войни, точно щури скажені, ордою полізли.
  Получіли піздюлей под Києвом і тікали всраті кидая все на свойом путі.
  Рускіє своїх не бросають, ага, мы всі бачели і знаєм, як не бросают.
  І ще казали рускі в спину не бьють. 
  Соврємені русачкі підлі стали, якісь не руські зовсім. Довіряєш їм як людям, а вони як ті свіні, чи собаки, весь цей час яму тобі копали, гівно збирали і шоб ты впав в нього.
  Тьху на вас