content: «У мене позивний "Шпак", бо такого ні звіра, ні птаха в окупантів немає.
  До повномасштабного був трактористом. 15 років на важких машинах працював. На модних таких, що зв’язок із космосом тримають, по gps їздять. А потім, вторгнення, військкомат, армія. У штурмовий взвод прийшов добровільно. Нас сюди ніхто примусово не запихає, всі за власним бажанням, хоч і страшно.
  Скажу так, тільки дурний не боїться. Навіть коли страшно, то мусиш це робити. Хтось же мусить. Очі бояться, а руки роблять. А взагалі – весело! Головне, щоб команда, побратими – усі були, як одна сім’я, один за одного, тоді все буде получаться.
  Ось у мене патч Вальгалла є, бо готовий до смерті. Завжди про неї пам’ятати треба, що вона поруч ходить. 
  Наразі серед знайомих безповоротних втрат немає. Багато хто отримав поранення, проходить лікування, реабілітацію і вже скоро повернеться до строю. 
  Додому хочеться, скучив»
  (с) «Шпак»
  72 ОМБр ім. Чорних Запорожців